I tidigare avsnitt...
- Ser du? - Du är en av dem.
Jag vill inte plocka upp skärvor utan stoppa det i tid.
- Vi skulle inte lägga oss i... - Du vet hur mycket jag ser.
Jag kan inte låta det hända. Vi måste till Arthur.
- Och kostnaden? - Den talar vi om senare.
Nej!
- Du måste gå. - Ser du fortfarande den där synen?
- Vi måste berätta det för Dash. - Inte förrän vi vet hans roll.
- Så det är det här? - Ursäkta?
Är det här mjölkbadet?
Det fotoniska inneslutningssystemet.
Deras hjärnor sammanlänkas. Då ger synerna en klarare bild av framtiden.
Jag förstår. Det är alltså dags att släppa ut dem nu?
- Har ni nån plan? - Ingen som jag tänker delge er.
Jag har skött om dem sen ni spelade paintball i Langley.
CIA ligger i Langley. Jag jobbar för DIA, men det är okej...
Vem av dem är Dash?
- Har de namn? - Självklart. De är människor.
De var barn när det började.
- Olika varandra, som alla barn är. - Okej.
Agatha blir den vars framtid hon förutser.
Hon lämnar sig själv så att säga.
Arthurs hjärna uppfattar namn, fakta och information.
Han var ett manipulativt barn.
Men Dash... ser det fruktansvärda.
Tänk er att vara ögonvittne till mord som ni inte kan förhindra.
Ni verkar ha blivit fäst vid dem.
De måste förberedas.
Jag är osäker på om de klarar sig ute i världen.
Det lär vi ju få se nu.
Kasta långt!
Fånga den!
Kossan säger...
Hallå där! Ska du spela, eller?
Schack. Schack.
- Schack. Schack matt. - Jag har inte ens flyttat min pjäs.
Förlåt.
Åh, nej, nej, nej.
Hör du! Mår du bra?
- Mår du bra? Behöver du hjälp? - Du glömde din vinst!
De var tre stycken: Dash, Arthur och Agatha.
De kallades "De prekognitiva".
De kunde se mord innan de skedde.
I sex år var de frihetsberövade mot sin vilja i syfte att rädda liv.
Men när det statliga programmet PreCrime lades ner släpptes de fria.
De har hållit sig gömda för omvärlden - tills nu.
Känner du inte till Sylk Diva? Nästa stora stjärnskott från Lagos.
- Kinesisk-afrikansk pop. - Jag föredrar Beyoncé.
Vem är det?
- Jag skojar. Jag gillar gamlingarna. - Klassiker.
Krypskytt kl. Tre.
Ge mig en avläsning, Akeela.
Passar det att tala om min julbonus nu?
- I väg med er! - Spring, spring! Spring!
Linser, infrarött läge.
- Fem till vid tio och två. - Vi går båda in.
- Nej. Täck mig. - Vänta. Var inte dum.
Uno.
Dos.
Tres.
Cuatro.
Cinco.
Du glömde seis.
Akeela. För fan...
Klandra inte mig. Jag sköter bara systemet.
- Är det så du skyddar mig, Blake? - Är det lagarbete, Vega?
- Du är inte min partner nu utan... - Din chef.
Det blir aldrig gammalt.
Jag har städat upp efter dig i Rutledge-fallet.
- Jag stoppade en terrorattack. - Och dödade två misstänkta.
Utan fungerande kroppskamera.
- FBI ställer frågor. - Om vadå?
De undrar hur du klarade det på egen hand.
- Allt stämde. - Hotet var inte känt än.
Jag gjorde ett bra jobb.
- Men ta åt dig äran. - Det har jag.
Jag sa att jag skulle känna till om du hade fått hjälp av nån.
Fick du det?
Fick du hjälp?
Du känner mig, Will. Jag jobbar bäst på egen hand.
- Snyggt skjutet. - Tack.
Blake ifrågasätter Rutledge-fallet.
- Att jag klarade upp fallet själv. - Jag vet.
- Har han sagt nåt? - Nej, men andra har gjort det.
Enligt din rapport föll Rutledge tre våningar när han skulle gripas.
Det stämmer inte med bevisningen. Han snubblade inte. Han knuffades.
Vad säger du om det?
Jag sa till dem-
-att det säkert är så som du säger.
- Stort tack för det, Akeela. - Lara.
Finns det nåt som du vill berätta?
Du är ingen nybörjare, men två personer dog.
- Jag mår bra. - Jag trodde att vi var vänner.
Det är vi. Därför kan jag inte säga nåt.
Okej, okej. Så där.
- Fick du allt? - Ja. Informationen processas nu.
Din hjärna tar stryk. Jag måste komma på nåt bättre.
Du tog god tid på dig.
- Jag började undra. - Ring inte mig på jobbet.
- FBI ställer frågor om Rutledge. - FBI? Skuggades du?
- Lugn. Jag är försiktig. - Vad vet de?
Ingenting än. Men ligg lågt. Får de veta nåt, så blir jag insydd.
Tänk på vad som skulle hända honom.
Förslavning. Labbtest. Vivisektion.
Men jag vet - en åthutning vore hemskt för dig.
Vi måste båda vara försiktiga.
Jag raderade alla övervakningsbilder från Rutledge-incidenten.
- Inget bevisar att han var där. - Säg att det var svårt att göra.
- Om det hjälper din nattsömn, så. - Ångrar du dig?
- Nej. Jag är glad att du ringde. - Då kör vi.
- Är det din syn? - Ja. Ett kvinnligt offer.
- Mördaren verkar vara en man. - Det minskar urvalet.
- Varför syns inte ansiktena? - Det blir så ibland.
Jag får intryck, detaljer. Kan du hjälpa till?
En mörkhårig kvinna. En strid.
Hon sparkar honom, tappar en sko.
Sen händer det.
Vad var det? Symbolen där.
Jag vet inte. Men det är en ledtråd.
- Vet vi när mordet ska ske? - Svårt att säga.
Under PreCrime-tiden rörde det sig om 36-48 timmar-
-beroende på hur överlagt mordet var.
Då låg alla tre i mjölkbadet.
- Vi såg allt tydligare tillsammans. - Och?
Det dröjde max tre dagar från syn till mord.
Här sker det efter mörkrets inbrott.
- Det skulle kunna ske i kväll. - Hennes handled!
- Alpha. - Club Alpha. En singelbar.
Jag går ut. Ibland.
- Det är nog där mördare möter offer. - Men hur hittar vi dem?
Vi vet bara att hon har brunt hår och skumma skor.
Vi skulle kunna få hjälp av en annan prekognitiv - den som får namnen.
Det hade inte behövt bli så här.
Försök inte prata med mig nu.
Säg till min bror att jag kommer, Andromeda.
Var är din nya vän? Behöver du hjälp att få till det?
- Vi jobbar på ett nytt fall. - Fall?
Är ni båda snutar nu?
Du har fått dina pusselbitar.
Ska ni stoppa alla brott i stan så bör ni klä ut er.
En kvinna är på väg att dö.
Vissa förtjänar att dö. Det vet du själv.
Hur kändes det att döda nån?
Du får namnen. Ge mig ett.
- Du får bilderna. Såg du ansiktet? - Inte den här gången.
Vår enda makt i den här världen är vad vi ser, Dash.
Vi måste använda oss av den.
- Inte slösa den på främlingar. - Jag vill rädda liv.
Visst. Jag har redan gjort det-
- under årtiondet vi tillbringade i mjölkbadet.
Och vad fick vi för det?
Sängplatser på en träskö utan pension.
- Jag jobbar inte gratis längre. - Du har alltid tänkt på dig själv.
Medan du gör allt för att avslöjas, tar jag hand om oss.
När de börjar leta efter oss, har vi ingen nytta av dina goda gärningar.
Vet du vad vi kommer att ha nytta av? Makt.
- Ska det vara ett namn? - Ett fall.
Din vän kan skaffa en kopia åt mig.
Och hon får inte titta i den.
För jag minns inga namn utan min brors hjälp.
- Ska Vega bryta mot lagen? - Vad gör hon med dig?
Det är en gentjänst för min hjälp.
Dra åt helvete.
Du kommer tillbaka. Det vet jag.
Sa han vad det är för typ av fall? Jag är redan iakttagen.
Det märks om jag gör nåt. Vi får göra det själva.
Bra. Vi behöver inte Arthur.
- Vi börjar med klubben. - Vänta.
Du får ta det lugnt. Gå hem till Wally igen.
- Ska jag bara vänta? - Du är inte polis.
- Jag följer med. - Det gick ju så bra senast.
- Jag litar inte på dig på fältet. - Jag räddade ditt liv.
Hur många gånger ska jag tacka dig?
Men du dödade nån också, Dash.
Du måste bearbeta det.
Jag vet. Jag ska. Det gör jag.
- Om du behöver prata... - Jag måste göra nåt.
Gå hem, Dash. Jag hör av mig.
Jag har iakttagit mord i ett årtionde.
Jag kan inte göra det längre. Därför hittade jag dig.
Du kan hjälpa mig att stoppa dem.
Jag kan inte längre se på, Vega.
Okej.
Du måste byta kläder.
Upprepa det en gång till.
Jag säger till om jag ser nåt ur min syn.
- Precis. Och inget...? - Inget på eget bevåg.
- Använd den bara i nödfall. - Vad är det?
- En kräk-ficklampa. Polisens. - Behöver jag ett vapen?
Förhoppningsvis inte. Se bara till att rikta den åt rätt håll.
- Och akta fötterna. - Varför?
Tänk efter.
Mikrobiom-analys.
Varför kallprata när man kan ta vetenskapen till hjälp?
Mamma sa att det var bättre förr.
Folk sms: ade och swipade bilder.
Det fanns interaktion. Romantiken är död.
51 procent. Så generöst.
Vi tar oss en titt.
- Vill ni ha en drink? - Ja.
Jag tar en whisky. Han tar en sån där tjejdrink.
Nej, jag tar en öl.
- Visst. - Är inte vi i tjänst?
Jag är det. Du är min informatör. Vi måste smälta in.
- Jag ser inte Askungen. - Vem?
Skons ägarinna. Silverskon?
Okej. Att smälta in är inte din grej.
Jag går och kollar på damtoan.
Är det jobbigt? Jag bjuder på nästa omgång.
Va? Åh, nej tack.
- Ursäkta mig! - Vad vill du?
- Du har jättefina skor. - Stick.
Vad i helvete? Jösses, mina skor!
- Vad gör du? Släpp mig! - Hör på! Han kommer att döda dig.
Han är min bror, ditt missfoster!
Läkare? Kan jag få hit en läkare?
- Förlåt. Jag trodde att det var... - Mördaren.
- Ja. - Nej! Titta.
Symbolen vi såg i din syn.
Sätt upp det på min nota.
- Varsågod. - Tack.
- Vill du inte ha nåt, Dash? - Nej, tack.
- Hur kan du vara så pigg? - Jag har sovit i tio år av mitt liv.
Medan du sov har vi tagit reda på mer om vår potentiella mördare.
- Han heter Tyson Cole. - Tatueringen är en Adinkra-symbol.
Den symboliserar länken mellan man och kvinna.
- Så passande för en mördare. - Och bra PR.
PR? Är han känd?
Ja, med tanke på att han skriver böcker.
"Kärlek enligt dina regler." En raggningsexpert?
Raggningsforskare. Doktorsexamen från Harvard.
- Den är inte från nätcampus. - "Förförelsens hemligheter avslöjas."
Vem skriver sånt?
Jag har skummat igenom det.
I utredningssyfte.
- Vad är planen i dag? - Samma som i går.
Vi vet inte att det är Tyson.
- Vi väntar tills han hittar offret. - Ska hon användas som lockbete?
Vad ska vi annars göra utan bevis?
PreCrimes fascistdagar när folk greps innan brottet hade begåtts är förbi.
Han måste tas på bar gärning.
- Ska vi invänta mordet? - Och stoppa det.
- Hur är det med hästarna? - John är lika envis.
Mary fölade förra veckan. Ett ungsto.
Jag kallar henne Samantha.
Hon har blå ögon och vit man.
Är vi klara med kallpratet?
- Du dödade en person, Dash. - Har Arthur berättat det?
- Berör det dig inte? - Han var ond.
- Då är det okej. - Han tänkte döda min partner.
Din partner? Hör du hur du låter?
- Hon utnyttjar dig. - Vi räddar liv.
Vad gör du om hon vill utnyttja din gåva till nåt annat?
Det finns värre saker än mord, Dash.
- Jag vill inte prata mer om det. - Och jag är upptagen.
Det var inget kallprat.
Jag saknar mitt hem, Agatha. Jag saknar dig.
Men jag måste vara här. Jag måste göra det här.
Du måste gå.
- Vad tyst du är. - Jag läser.
Det var jobbigt för mig med, första gången jag dödade nån.
Det tar ett tag.
Agatha tycker att jag utsätter oss alla för fara, att du utnyttjar mig.
Arthur tycker att du är snygg och att jag är en idiot.
Att jag är naiv.
- Vad tycker du? - Regel fyra.
- Regel fyra? - En perfekt partner existerar inte.
Tillit får man söka hos sig själv.
Det är Tysons åsikt. Jag frågar dig.
Jag har nog inte bestämt mig än.
Då sätter vi i gång.
Den andre är Tysons manager. Marcel Ahern.
Delägare i klubben. Därför raggar Tyson här.
Tyson är inte ensam i kväll.
- Jag kan inte i kväll. Men vi ses. - Okej.
- Han låter henne gå. - Han neggar henne.
Avvisandet får henne att bli intresserad.
Du får nog slänga den där boken.
- Han går nu. - Kom.
Infrarött läge.
Han är ensam där inne. Inget potentiellt offer.
Han kanske inväntar sin KK.
- Du vet, när... - Ja, jag vet vad det är.
Vi får väl vänta.
Jag tar första vakten.
Jag kände inget.
När jag dödade Rutledge.
Det är inte så att jag inte bearbetar det.
Jag har sett 700 mord, Vega.
Jag har sett folk knivhuggas, skjutas, strypas, brännas, förgiftas.
Jag utgick ifrån att känslan av att döda någon-
-skulle vara den värsta av alla.
Men det skrämmer mig att jag inte kände nåt alls.
Jag känner bara tomhet.
Jag har varit i samma sits, Dash. Inte samma, men i en liknande sits.
Man tror att tomheten ska försvinna om man förhindrar nästa brott.
Gör den det?
Vi får väl se.
Det fanns en tid när överlevnad var det viktigaste.
Erövringar. Sex.
Men det är väl fortfarande viktigast?
- Är det allt folk bryr sig om? - Skulle jag då umgås med dig?
Nej. Vi vill ha mer. Vi vill ha mening.
Vi vill knyta an. Vi vill bli räddade.
När jag ser in i en kvinnas ögon ser jag mig själv.
Mina brister, mina svagheter.
Men när hon säger ja, så bleknar de.
Då blir jag förälskad i mig själv.
Och när hon säger nej?
- Vänta här. - Vart ska du?
Vi har väntat i två kvällar.
- Vi vet ju inte vem hon är. - Det kanske inte behövs.
Han kan ragga upp mig.
Stanna här.
- Det är nog omöjligt. - Jag håller med.
Ursäkta mig. Jag har gått fel.
- Konferensrummet är där. - Känner jag er?
- Tyler Call? - Cole. Tyson Cole.
Är ni författare eller nåt sånt?
- Nåt sånt. - Tyson, vi måste i väg.
Det är okej, Marcel. Ge oss en minut.
Det var sött. En negativ inledning.
Jag har lärt mig av mästaren.
Ni behöver nog inte mycket hjälp.
Jag kanske döljer nåt?
Det är väldigt lockande, ms...
Bell. Lana Bell.
Vem har skickat hit er, ms Bell?
- Förlåt? - Vad är grejen den här gången?
Ska jag lockas, så att ni kan sälja streamingrättigheterna-
-till sex med Tyson Cole?
Spelar ni in det här, så kommer mina advokater att förgöra er. Förstått?
Bilen står redo, Tyson.
Regel åtta: Gå om du känner av desperation.
- Jag vill sätta dit honom. - Inte utan ett offer.
Dags att göra din bror den där tjänsten.
Hej, Vega. Där är du.
- Blake. Kommissarien, menar jag. - Ja.
Jag har inte sett till dig.
- Jag har avslutat lite jobb. - Vi måste prata.
- Gäller det FBI... - Nej.
Det gäller nåt annat. Nåt stort.
Ett nytt program som kommer - Hawkeye. Har du hört talas om det?
Prediktion och datoriserade poliser.
Det kommer snart.
- Hit? - Pilotprogrammet.
Det kan bli nåt stort för oss, Lara.
- Jag vill ha med dig. - Jag vill gärna höra mer om det.
- Jag kommer förbi kontoret i morgon. - I morgon? Vega!
Tredje våningen.
- Kan du göra mig en tjänst? - Hej, Akeela. Hur mår du?
Hej, hur mår du? Jag behöver en fil. En gammal.
Det är verkligen gammalt. Från 30-talet. Vad gäller det?
- Inga frågor? - Vi talade om det.
Du vill skydda mig. Men jag oroar mig för min...
- Vad var ordet nu igen? - Vän.
Jag vet. Hjälper du mig med det här eller inte?
Varför skulle jag ta fram filen om du kan den utantill?
- Varför tror du det? - Moira Arkadin.
Dog som 24-åring, neuroinmissbrukare.
Man lyckades inte rädda henne, men däremot barnen hon väntade.
- Tvillingpojkar. Låter det bekant? - En sorglig historia.
- Du sa att jag inte fick läsa filen. - Men det gjorde du.
Jag respekterar det. En polis måste kunna tänja på reglerna.
Var det här ett test?
Sen vi togs ur vår mors livmoder har jag tagit hand om min bror.
Vi kommer inte alltid överens-
-men jag låter ingen skada honom.
- Är det ett hot? - Det hoppas jag inte.
Jag vill lära känna dig bättre.
Är du klar? Då är det din tur. Ge mig offrets namn.
Vet du vad jag redan vet?
Vi ska utföra stordåd ihop.
Där är hon.
- Blanca Garcia. - Vi måste varna henne.
- Att du ser hennes framtida mördare? - Vi kan rädda henne.
Vad händer efter att vi har lyckats skrämma bort henne?
Hon får leva.
Tyson lär försöka med nån ny och då är vi inte där.
Vi måste ta honom på bar gärning - med offret.
Genom att använda henne som lockbete? Och om det går fel?
- Om du inte kan stoppa det? - Det ska jag.
Jag insåg inte att du också är synsk.
Gå, Dash. Gå. Snälla.
- Blake. - Hej, Vega.
- Vad gör du här? - Ditt AR-läge är på.
- Jobbar du i kväll? - Jag ska träffa en kille.
- Spårade du upp mig? - Jag såg att du tog fram en fil.
Om nån som tog en överdos för 30 år sen.
En tjänst åt en polis. Han misstänkte mord.
Offret var hans brorsdotter. Vill du vara med?
Du kanske kan bli polischef.
Sluta sura för att jag är din chef.
Vi var partners i fyra år. Nu behandlar du mig som en fiende.
Vega.
Okej. Vi får väl snacka om det.
- Du bjuder. - Visst. Som vanligt.
Är kvällen långdragen, Blanca?
- Harlan. - Just det. Det är nog dags att gå.
Jag förstår vad du menar. Förlåt, det var inte meningen.
Visst. Ingen fara.
Det är en tuff kväll. Många femmor och sexor.
- Ursäkta? - På en skala...
Jag är bekant med skalan.
Men du är en sjua, minst.
Neggar du mig?
Vill du dansa?
Jag vet att du förtjänar jobbet lika mycket som jag.
Eller till och med mer.
Det är ett spel, Lara. Jag kan hjälpa dig spela det.
- Jaså? - Men inte om du undviker mig.
Undviker dig? Det gör jag inte.
- Är killen här? - Jag tror det. Vi har inte träffats.
Vi kan göra honom svartsjuk.
- Besvärar han dig, Blanca? - Kan jag få betala?
- Ska du gå? - Du är ju inte intresserad.
Va? Nej då. Jag vill att du går. Omedelbart.
Det är ömsesidigt.
Jag tror att jag har ångrat mig. Jag drar.
- Va? - Men tack. Du har verkligen rätt.
Det är exakt det här jag menar!
- Vad hände? - Jag skrämde bort henne. Hon gick.
Ja. Det gjorde Tyson Cole också.
- Förlåt, det var mitt fel. - Ingen fara.
Ingen höjdarkväll precis. Du kan ta den.
Nej. Vi kan dela.
Toppen. Nu har de ett försprång. Kom.
Vi gör det på mitt sätt. Stanna här.
- Tyson Cole! - Vad är det här?
- Metro-polisen. - Du är tjejen från seminariet.
Var är Blanca Garcia? Kvinnan från Club Alpha.
- Var är hon? - Inte vet jag.
Hon klev ur taxin och hittade på nån ursäkt.
- Vad hände? Vad gick fel? - Vi kom för sent.
- När vi kom fram var Blanca borta. - Varför släppte han henne?
Tyson är inte mördaren. Vi måste ha missat nåt i din syn.
- Det är tatueringen. - Och bokomslaget.
- Har mördaren boken? - Liksom miljoner andra.
Titta.
- På blodet? - Nej, på spegelbilden i blodet.
Ätpinnar.
Bartendern. Han blandade drinkar med såna.
- Är han mördaren? - Blanca gick nog dit.
Hallå?
Är det nån här?
Jag höll på att stänga.
Hej. Förlåt mig.
- Jag har nog... - Glömt din handväska?
Jag hittade den.
Du heter Blanca, va?
Det hade inte behövt bli så här, om du lett tillbaka.
Kväll efter kväll var jag trevlig.
Jag är rätt för dig.
Och du går hem med såna som han?
Nej, vi gick aldrig hem.
Jag ogillar såna som han. Jag gillar killar som du.
Trevliga killar.
Du heter väl Harold?
Harlan.
Du...
Försök inte prata med mig nu.
Hjälp! Hjälp!
Vänta här.
Blanca Garcia, är du oskadd?
Han är kvar här.
Mörker-läge.
- Skjut inte. Det är bara jag. - Ducka.
- Var är Harlan? - Jag vet inte.
Håll dig undan.
Jag ser inte.
- Ljuset slog ut mitt mörker-läge. - Du behöver inte se.
Skjut om fyra sekunder.
Va? Dash. Vad skjuter jag på?
- Dash! - Nu!
- Jag såg honom inte. Jag missade. - Det gjorde inte jag.
Du visste var han skulle vara. Du kanske inte ska stanna i bilen.
- Bra jobbat. - Vega. Tack.
Harlan Elbert, du har rätt att tiga.
Hej.
Vill du fortfarande spela?
Då så. Då lägger vi i dem.
<DIV Style= "font-family: Arial;font-size: 12pt; font-weight: bold; font-style: normal; color: ♪FFFFFF; text-align: center;"> Text: Katharina Bohlin www.sdimedia.com